Mor!
Hvordan begynder historien?
Den begynder som så mange andre.
Med en dreng, der er for gammel til at være et barn.
For ung til at være en mand.
Og et mareridt.
Der er to grundlæggende konstanter.
E, grundtallet for den naturlige logaritme.
Det er et tal. Et tal, der opstår ved at spørge:
"Hvad er den matematiske funktion eller ting, der beskriver ting -"
- hvor hastigheden, hvormed de ændres -
"- er proportionel med deres størrelse?"
Gør man det matematisk, får man den grundlæggende konstant.
Conor.
Har du det godt, Conor? Du ser træt ud.
Får du nok søvn?
Jeg har det fint.
- Hvis du vil tale... - Jeg har det fint.
Okay.
Kig herop, alle sammen.
Tallet pi er defineret som forholdet mellem...
- Pas på, O'Malley. Du falder. - Er du fuld?
Han må få sin skaldede mor til at puste.
Du går rundt i en drømmeverden.
Hvad er det, der er så spændende der?
Op.
Du har været en god dreng.
Og husk nu, O'Malley. Gode drenge sladrer ikke.
- Hej, Con. - Hej, mor.
- Hvad er det? - En overraskelse.
- Det er altså en videoafspiller? - Det er meget bedre.
Din morfars gamle filmfremviser.
- Sådan. - Gid du havde kendt ham.
- Hvem? - Morfar.
- Selv mormor blev rar i hans nærhed. - Mon dog.
Sådan.
Sikke nogle røvhuller. Hvorfor vil de slå King Kong ihjel?
Folk bryder sig ikke om det, de ikke forstår.
De bliver bange.
King Kong kan smadre dem alle.
Slå dem til plukfisk.
- Bum. - Ja.
Conor.
Mor?
Jeg er kommet for at hente dig, Conor O'Malley.
Hvorfor løber du ikke, Conor O'Malley?
Hvorfor løber du ikke ind til din mor?
Lad hende være! Jeg er ikke bange for dig.
Jeg besøger dig igen en anden nat, Conor O'Malley.
Jeg flår i væggene, indtil du vågner -
- og så fortæller jeg dig tre historier.
Vil du fortælle mig historier?
Ja. Jeg vil fortælle dig tre historier.
Og når jeg er færdig, fortæller du den fjerde.
- Jeg kan ikke fortælle historier. - Den fjerde bliver sandheden.
Hvad taler du om?
Den sandhed, du skjuler, som er i dine drømme.
Du skal fortælle dit mareridt. Og det bliver din sandhed.
Og hvis jeg ikke gør?
Con, jeg sov.
Du bør ligge i din egen seng, Con.
- Bare fem minutter. - Det holder ikke.
- Jo. - Gå så, Con.
Bare fem minutter.
Fem minutter.
Godnat.
...en underlig kvinde og hendes underlige barn. Vi må tale sammen nu.
- Hej, Con. - Der er den lille mand.
- Hvor havde du dem fra? - Fra et venligt alderdomshjem.
Der skal bygges lejligheder, og jeg skal sælge dem.
Din mor har brug for en kop te.
Grøn, uden sukker. Min skal være sort.
- Hvad siger du, Con? - Han elsker det. Smut så.
Prøv en anden.
Du må fortælle ham det. Du lytter ikke.
- Jeg vil ikke tale om det nu. - Du kan ikke bare lade stå til.
Det gør jeg ikke. Men det er mig, der afgør det.
Jeg afgør, hvornår jeg taler med Conor.
- Vi to skal tale sammen. - Jeg laver te.
Conor, vi skal...
- Jeg er ikke fjenden. - Jeg ved godt, hvorfor du er her.
12-årige drenge bør ikke gøre køkkenet rent af sig selv.
- Vil du da gøre det? - Nu skal du ikke være fræk.
Hun er altid syg efter behandlingen.
- Hun får det bedre i morgen. - Hun vil virke til at få det bedre.
- Hun skal tale med dig om det. - Om hvad?
- At du skal bo hos mig. - Jeg vil aldrig...
- Hør her, Conor. Hvis din mor... - Der er ikke noget hvis!
Hun får det bedre, og så kan du tage hjem.
Lizzie?
Åh gud. Rolig. Rolig.
Hvor er medicinen? Conor?
Conor!
Tag en dyb indånding.
Conor, kom nu. Vær sød at give mig medicinen.
Den kommer.
Her er den.
Dyb indånding.
Dyb indånding...
Det skal nok gå.
- Rør ikke ved noget. - Tro mig. Jeg vil gøre mig umage.
Vores samtale er ikke ovre, unge mand.
Jo, den er.
Mor?
Det var du længe om.
Det er tid til den første historie.
Jeg har ikke brug for en historie, men en busbillet til mormor.
Det er tid til... Hvor skal du hen? Hør efter.
Jeg er lige så gammel som det her land og...
- Hvad ved du om noget som helst? - Jeg ved alt om dig, Conor O'Malley.
Nej, du gør ej. For så ville du vide, at jeg ikke har tid til at høre -
- dumme historier fra et dumt træ. Det er kun en drøm.
En drøm?
Hvad er en drøm, Conor O'Malley? Måske er alt det andet en drøm.
Glem det.
Jeg kom, fordi jeg troede...
At jeg ville besejre dine fjender og dræbe dine drager?
Eller hjælpe mig med min mormor. Men du vil bare fortælle historier.
Historier om, hvordan jeg besejrede mine fjender og slog drager ihjel.
Lad mig fortælle dig historien om dengang, jeg kom gående -
- om en ond dronnings endeligt -
- og hvordan jeg sørgede for, at hun aldrig blev set igen.
Okay, fortæl.
Godt.
- Hvad ser du? - Ikke noget. Bladene er i vejen.
Brug din fantasi, Conor O'Malley. Hvad ser du?
- Jeg kan se en gnist. - Ja, og?
Nej, det er vand. Det er vandfarver.
Fortsæt.
- Wow. - Nemlig.
Længe før det her var en by -
- med veje og toge og biler, var det et kongerige.
De har ikke engang et supermarked.
Et velhavende rige med en vis konge, der havde vundet freden for sit folk.
Men freden havde sin pris.
Kongen havde mistet sine tre sønner i kampen mod kæmper.
Mod drager.
- Mod hære ledet af store troldmænd. - Det lyder ret eventyragtigt.
Så har du ikke hørt skriget fra en mand, der bliver dræbt af et spyd.
Dronningen kunne ikke bære tabet af alle deres tre sønner.
Kongen blev efterladt fortvivlet i selskab med sin eneste arving.
Sit faderløse barnebarn.
Barnet blev opfostret som en prins -
- og vandt folkets kærlighed med sin tapperhed og godhed.
Folket elskede ham.
Han var næsten en voksen mand, da hans bedstefar giftede sig igen.
Kongen blev syg, og det rygtedes, at hun var en ond heks.
At hun ville overtage tronen ved at forgive kongen.
Få uger senere døde kongen.
Prinsen var for ung til at overtage kongens plads.
Så dronningen skulle regere det næste år.
Fremtiden var usikker.
Men prinsen havde givet sit hjerte bort.
Hun var smuk og begavet.
Selv om hun blot var en bondedatter, tilsmilede folket hans valg.
Men dronningen nød at være dronning.
Og ved at gifte sig med prinsen kunne hun forblive det.
Hvor ulækkert! Hun er hans bedstemor.
Stedbedstemor. Og hun var stadigvæk en smuk, ung kvinde.
Men prinsen brød sig heller ikke om tanken.
Han greb bondedatteren, og sammen red de ud i natten.
- De holdt pause ved et takstræ. - Det er dig.
Næste morgen vågnede prinsen. "Vågn op, elskede", sagde han.
Men bondedatteren lå helt stille.
- Da opdagede prinsen blodet. - Blodet?
Hans elskede var blevet dræbt om natten.
Hvad?
"Dronningen", råbte han. "Dronningen har dræbt min brud."
Landsbyboerne blev vrede og hævngerrige og gjorde oprør.
Og da var det, jeg kom gående.
Dronningen blev aldrig set igen.
Godt. Hun fortjente det.
Men kan du hjælpe mig med min mormor?
Fortællingen er ikke slut.
Jeg bar dronningen så langt væk -
- at landsbyboerne aldrig ville finde hende.
Til en landsby ved havet, hvor hun indledte et nyt liv.
Hun dræbte bondedatteren. Hvorfor redder du en morder?
- Du er virkelig et monster. - Jeg sagde ikke, hun gjorde det.
Jeg sagde, at prinsen sagde det.
Prinsen faldt aldrig i søvn den nat.
Han ventede på, at bondedatteren var i drømmeland.
Og så iværksatte han sin virkelige plan.
Hvad?
Han vidste, det ville udløse et oprør -
- der ville tilintetgøre dronningen.
Sikke en frygtelig historie. Og snyd.
Den er sand.
Og sandheden føles ofte som snyd.
Kongeriger får prinser som fortjent. Bondedøtre dør uden nogen grund.
Og nogle gange fortjener hekse at blive reddet.
Ret ofte, faktisk. Du ville blive overrasket.
Så den gode prins er morder. Og den onde dronning var ikke heks.
Hun var helt sikkert en heks -
- og kunne let have været på vej til at blive ond. Hvem ved?
- Hvorfor reddede du hende så? - Fordi hun ikke var nogen morder.
Hun dræbte ikke kongen. Han var bare blevet gammel.
- Blev prinsen afsløret? - Nej. Han blev en afholdt konge.
Og han regerede lykkeligt indtil sine dages ende.
Jeg forstår det ikke. Hvem er helten?
Der er ikke altid en helt, Conor O'Malley.
Ej heller en skurk. De fleste er et sted midt imellem.
Hvordan skal det redde mig fra mormor?
Det er ikke hende, du skal reddes fra.
Der er altid to sider af historien.
Hvor mange kender udtrykket:
"Stok og sten kan brække mine ben, men ord kan aldrig skade mig."
Godt, du er hjemme.
Din mor er ovenpå. Hun vil tale med dig.
- Hvad? - Din far kommer på søndag.
- Kommer far? Fra USA? - Gå så. Hun venter.
Og pak en taske. Du skal med mig hjem i et par dage.
Gå så.
Det træ er fantastisk.
Det har været her i tusinder af år.
Hvad synes du?
Mormor vil vist lave mig om til Tina Turner.
Hun må være fan.
Hvorfor skal jeg bo hos mormor?
Skal du på sygehuset igen?
Kom her, Con.
Den seneste behandling virker ikke som forventet.
De vil justere den og prøve noget andet.
- Er det alt? - Ja.
Er du sikker?
Jeg er sikker.
For... du kan altså godt sige det til mig.
Det skal nok gå, Conor.
Vent og se.
Vent, Conor. Hvor skal du hen?
- Rør ham ikke. - Han er lige til at slå.
Rør ham ikke.
O'Malley og jeg er enige om, at kun jeg rører ham.
Ikke?
Og sig mig så...
Hvorfor kigger du på mig, hver gang jeg vender mig om?
Det er ved at være underligt, ikke?
- Hov, den var lidt grov. - Det kører ikke for dig i dag.
Jeg har en fremvisning. Du kan vel være alene, indtil din far kommer?
Jeg er ikke fem år.
Det der er den korrekte tid.
Ikke den på din telefon eller computer.
Ikke engang den i nyhederne. Det var min mors, din oldemors.
Den har holdt tiden i over 100 år.
Conor, saml din rygsæk op.
Din far skal ikke tro, du bor i en svinesti her.
Næppe.
På sygehuset vil din far måske ikke opdage, hvor træt din mor er.
Så vi må sikre, at han ikke bliver for længe.
Ikke at det plejer at være et problem.
Og ingen æg. Du har allerede fået æg to gange i den her uge.
Hvis du bliver sulten, er der spinat i fryseren, du kan dampe.
- Fedt. - Rør ikke noget.
Jeg vil gøre mig umage.
Ja!
Far.
- Hvordan går det? Du ser træt ud. - Jeg har det fint.
Mor får ny medicin, som er bedre for hende.
Hun er på sygehuset hver anden uge og...
De giver hende medicin i blodet.
Hun er syg i et par dage, men hun har det bedre.
- Din... søster har det bedre. - Halvsøster.
Ja. Men jeg vil gerne have, at du møder hende.
Jeg har talt med mormor om at tage dig med til L.A.
- Skal jeg med til L.A.? - Ja. Har du lyst til det?
Vi talte om julen, så kan du nå tilbage til skolestart.
- Så bare et besøg? - Ja. Det bliver dejligt.
Jeg vil ikke bo hos mormor.
Det er et gammelkone-hus, og man må ikke røre ved noget.
- Man må ikke rode i to sekunder. - Conor...
Jeg vil have mit eget værelse med mine egne ting.
- Det ville du heller ikke få i USA. - Jeg er ligeglad.
Din familie, dit liv, dine venner...
- Hendes hus er som et museum. - Alt er her, okay?
- Det er urimeligt at tage dig væk. - Urimeligt for hvem?
Mormor er vist ikke hjemme.
Indimellem tager hun på sygehuset, når jeg er gået i seng.
Hun får lov at sove i en stol.
Bare fordi hun ikke kan lide mig, er hun ikke ond.
Hun siger, du aldrig afslutter noget.
Det har hun ret til at mene.
- Hvor længe bliver du? - Så længe som muligt.
- Hvad betyder det? - Vi har ikke mange penge.
Og amerikanere har ikke meget ferie.
- Du er ikke amerikaner. - Nej, men jeg bor der nu.
Jeg kommer så ofte som muligt. Og du kommer til L.A. i julen.
- I har jo ikke plads til mig. - Conor.
Hvorfor kom du?
Conor, vent.
Vi ses i morgen, ikke?
Der er stadig masser af tid.
Nej.
Det var en ynkelig omgang ødelæggelse.
Jeg er her for at fortælle den anden historie.
- Er den lige så dårlig som sidst? - Den ender med ægte ødelæggelse.
Den handler om en mand, der kun tænkte på sig selv -
- og ikke var så givende, som han burde være.
En mand, der bliver straffet meget hårdt.
Historier er ikke virkelighed. De hjælper ikke.
Historier er vilde skabninger, Conor O'Malley.
Hvem ved, hvilket kaos de skaber, hvis man slipper dem løs?
Okay.
Så fortæl.
Godt.
For 150 år siden -
- kom fremtiden.
Fabrikker dukkede op overalt som ukrudt.
Træerne faldt, floderne blev mørke, og himlen blev kvalt af røg og aske.
Men der var stadigvæk grønt, hvis man vidste, hvor det var.
I byens udkant boede en mand, der nægtede at følge med tiden.
Han solgte medicin lavet ud fra ældgamle metoder.
Urter og bark. Bryg lavet på bær og blade.
Landsbyboerne kaldte ham apotekeren.
- Hvad? - Det gamle ord for farmaceut.
Hvorfor sagde du så ikke det?
Der var også en ung præst i landsbyen.
En oplyst mand. En venlig mand -
- der ville det bedste for menigheden.
Han prædikede imod apotekerens metoder -
- og apotekerens temperament og grådighed -
- gjorde mange lydhøre over for præstens ord.
Han ville hjælpe lokalsamfundet, men hans forretning led.
Og det gjorde ham bitter.
På præstegården var der også et takstræ.
- Det er bakken, du bor på. - Takstræet er meget helbredende.
Dets bær og bark syder og bobler af liv.
- Det kan kurere næsten alt. - Alt?
Ja, hvis der findes en kur, som den rette apoteker kan blande.
Apotekeren ville gerne have takstræet.
For at høste det hele, måtte han fælde det.
Men det ville præsten ikke tillade.
Præsten havde to døtre. Hans livs lys.
Han var en kærlig far, der ville gøre alt for dem.
Men en dag blev begge piger ramt af en forfærdelig sygdom.
Og intet af det, præsten gjorde, hjalp.
Ingen moderne medicin. Ingen bønner. Intet.
Han havde ikke andet valg end at gå til apotekeren.
"Vil du ikke hjælpe mine døtre?", bad han.
"Vil du ikke redde to uskyldige piger?"
"Hvorfor skulle jeg det?", sagde apotekeren.
Du har ødelagt min forretning med dine prædikener.
Og du har nægtet mig min bedste kilde til helbredelse.
"Du må få takstræet. Jeg vil prædike for din metode."
"Jeg vil gøre alt, bare du redder mine døtre."
"Ville du opgive alt, hvad du tror på?", sagde apotekeren.
"Hvis det kan redde dem, vil jeg opgive alt."
"Så er der intet, jeg kan gøre for at hjælpe dig."
Den næste dag døde begge præstens døtre.
- Hvad? - Og om aftenen kom jeg gående.
- Godt, han fortjener sin straf. - Ja.
Og kort efter midnat rev jeg præstens hus op ved rode.
Præstens? Hvad mener du?
- Apotekeren er den onde. - Han var grådig og grov.
Men han var stadigvæk healer. Hvad var præsten?
En troens mand uden tro.
Troen er den halve helbredelse. Troen på kuren og fremtiden.
Din tro er værdifuld.
Så pas på, hvad du tror på. Og hvem.
Sig mig, Conor O'Malley. Hvad skal jeg ødelægge nu?
Det er yderst tilfredsstillende. Sig det så. Hvad skal jeg ødelægge?
- Nap skorstenen. - Skorstenen?
Næste?
Smid deres senge væk.
Smadr møblerne.
- Knus vinduerne. - Vinduerne?
Gør det selv.
Kom.
Hårdere, Conor O'Malley. Kom så. Hårdere.
Nemlig. Ja.
Det føles godt, ikke?
Mormor.
Søde mormor.
Mormor?
Skal dit æg vendes?
- Hvad laver du her? - Hvad tror du?
Mormor ringede i morges.
Hun tog på sygehuset. Din mor har haft et tilbagefald.
- Jeg vil se hende. - Lad os se tiden an.
Måske kan du besøge hende i eftermiddag.
Jeg kan se, du er ked af det.
Det var ikke min mening. Jeg ved ikke, hvad der skete.
- Det kunne være værre. - Hvad mener du?
- Skal jeg ikke have en straf? - Hvad skulle det hjælpe?
Det må jeg give dig. Du er gået grundigt til værks.
En skattekiste!
Det må være de hjemmevideoer, din mor sendte, da jeg flyttede.
Hvorfor flyttede du?
Vi var unge. For unge. Vi havde store drømme...
- Hvilke drømme? - Din mor ville studere kunst.
- Virkelig? - Ja, men det lykkedes ikke.
Hvad skete der?
- Hun blev gravid. - Så, så.
Vi fortrød aldrig, at vi fik dig. Du var en god nyhed.
Hun fortrød kun, at hun giftede sig med mig.
- Hvorfor gjorde hun det så? - Fordi jeg ser godt ud.
Din mor var fantastisk. Er. Og vi var forelskede.
Jeg elsker hende stadigvæk, men...
Kærlighed var ikke nok. Den fikser ikke alt.
Ingen 'lykkeligt til jeres dages ende'?
Nej, men sådan er livet.
For de fleste er det 'rodet til deres dages ende'.
Og det er fint nok.
Men selv jeg er glad for, at du minder mere om hende.
- Nu giver du mig også ordrer. - Vil du tage ham ud af skolen?
Tak.
Skal vi få noget at spise, lille ven?
Jeg er ikke lille.
Fint.
Beklager, Lizzie.
- Hvem var ham i jakkesættet? - Det var...
- Ikke noget. - Hvad skete der?
Ikke noget.
Det går fint.
Jeg har bare reageret dårligt.
De vil prøve noget medicin, de har gode resultater med.
Hvorfor først nu?
Fordi man får det, når det andet ikke har virket.
- Er det så for sent? - Nej, selvfølgelig ikke.
Er du sikker?
Jeg tror på det, jeg siger.
Troen er den halve helbredelse.
Troen på kuren og fremtiden.
Ja.
Kan du huske det træ, jeg altid taler om?
- Ja. - Medicinen er lavet af de træer.
- Er det? - Ja.
- Virkelig? - Vi kunne bare have fældet det.
Men ikke det.
Det træ er vores ven.
Hvor er du?
Jeg er her.
Kan du gøre min mor rask?
Hvis hun kan helbredes, vil takstræet gøre det.
Så ja?
Ved du stadig ikke, hvorfor du tilkaldte mig?
Det gjorde jeg ikke. Hvis jeg gjorde, var det for min mors skyld.
Og ikke for de tåbelige historier.
Det er ikke tid til tredje historie.
Men snart. Og derefter fortæller du mig din historie, Conor O'Malley.
Nej! Gør det ikke! Det er bare et mareridt!
Lad være.
Mor!
Det er ikke min sandhed. Det er bare et mareridt.
- Ikke desto mindre vil det ske. - Hvad sker der med min mor?
- Du spilder din kostbare tid. - Vent. Hvor skal du hen?
Du er et helbredende træ. Og du skal helbrede.
Det skal jeg nok.
Conor, jeg kommer tilbage. Og du kommer til jul.
Jeg vil ikke lade mor være alene i julen.
- Medicinen... - Gør hende rask.
Nej, sandsynligvis ikke. Den er sidste forsøg.
Den gør hende rask. Jeg ved det.
- Det var derfor, det kom. - Hvad kom?
Monstret. Det kommer kl. 12.07.
- Jeg troede, det var en drøm... - Hold op, Conor.
Det er en drøm. Jeg er ked af det, men du må være tapper.
Forstår du det?
Kom så. Kom.
- Jeg kommer tilbage hurtigst muligt. - Og hvis det ikke er hurtigt nok?
- Hør her, Conor. - Det er okay.
- Hvad er okay? - At... Du behøver ikke.
Se. Kan du se? Kan du vinke?
Kan du se ham?
Vink til mormor.
Hej, mormor.
- Con, kan du sige hej til mormor? - Hej, mormor.
Det var godt.
Godt, er du klar?
Kom og sæt dig her.
Con, se.
- Hej, mormor. - Mor og...
Flot.
Vi tegner et billede til dig, mormor.
Og så blander vi det.
- Hvilken farve er det? - Brun.
En flot, mudret brun.
- Der er også brunt her. - Ja.
Hvad kan du se? Hvad er det? Hvad er det der?
- Hvad er det? - Øjnene.
Ja, øjnene. Livet ses altid i øjnene.
Hvis du kan tegne det, bliver du en ægte kunstner.
Ja.
Se. Sådan her tegner vi øjnene.
Det er her, øjnene fanger genskæret.
Så kan man se liv i øjnene.
Gør det igen.
Det er liv...
Måske hvis vi bruger en blyant.
Så kan du tegne der.
Vil du prøve?
Vis, hvad du gør.
Se, Con.
Det er hans hår.
Og det er hans øjenbryn.
Der er hans øjne.
Se, der er hans mund.
Der er hans mund. Han er meget vred.
Kan du se det?
Se der.
Og så begynder vi at tegne ansigtet.
Og så... har vi vores monster.
Der er monstret. Se på monstret.
Lad os tage den af...
Det går. Det tager bare et øjeblik.
Prøven tager en halv time.
Og den handler om det, vi har lært de sidste to uger.
Så hvis I har repeteret, venter der ingen overraskelser.
Om et øjeblik vil jeg bede jer om at vende bladet -
- og I må ikke tale i en halv time. Der skal være stilhed.
I skal bruge hjernen, ikke munden.
De 30 minutter begynder nu. Held og lykke.
Jeg har vist gennemskuet dig.
Efter al den tid.
Du leder bare efter en, der kan banke dig.
Men ved du hvad? Det er ikke længere mig.
Farvel, O'Malley.
Jeg ser dig ikke længere.
Nu er du også usynlig for mig.
God bedring til din mor.
- Hvor blev du af? - Det er tid til den tredje historie.
Der var engang en usynlig mand -
- som var blevet træt af ikke at blive set.
Det var ikke, fordi han rent faktisk var usynlig.
Folk var bare blevet vant til ikke at se ham.
En dag kunne den usynlige mand ikke holde det ud længere.
Han tænkte:
"Hvis ingen ser dig, findes du så overhovedet?"
Hvad gjorde den usynlige mand?
Han kaldte på et monster.
Jeg ved ikke engang, hvad jeg skal sige, O'Malley.
Han kom på sygehuset!
Hans forældre truer med at melde det.
- Det var ikke mig. - Hvabehar?
Det var ikke mig.
Jeg er ikke usynlig. Jeg er ikke usynlig!
Det er ikke den bedste måde at blive set.
Jeg er ikke usynlig. Hører du? Jeg er ikke usynlig!
Skolens regler kræver øjeblikkelig bortvisning.
Men hvordan skulle jeg kunne det og anse mig selv for lærer?
Gå tilbage til klassen.
Vi taler om det, men ikke i dag.
Skal jeg ikke have en straf?
Hvad skulle det hjælpe?
Lad mig komme med et eksempel på følelsesmæssig velbehag.
Det kan være svært at sige nej, ikke?
Men man har det godt, når man endelig gør det.
Går du ikke med?
Jeg er lige her.
Hej.
Hvad har du gjort ved dine hænder?
Det her er snakken, ikke?
Alle vil have en snak for tiden.
Con.
Se på mig.
Jeg talte med lægen i morges.
Den nye medicin virker ikke.
Den fra takstræet?
Ja.
- Hvordan kan den ikke virke? - Det er bare gået stærkt.
- Hurtigere end forventet. - Hvorfor virker den ikke?
- Jeg ved det ikke. - Det skal den.
Hvad nu? Hvad bliver næste behandling?
Jeg er ked af det.
Jeg har aldrig været så ked af noget i mit liv.
Det er okay at være vred, Con.
Det er det.
Jeg er ærligt talt også ret vred.
Men Con...
Hører du efter, Con?
En skønne dag...
...hvis du tænker tilbage og har det dårligt over, at du var så vred -
- at du ikke kunne tale til mig, skal du vide, at det var i orden.
At jeg vidste det.
For jeg ved alt, hvad du vil sige, uden at du behøver sige det højt.
Og hvis du har brug for at ødelægge noget...
...så ødelæg, for guds skyld.
Ødelæg det godt og grundigt. Og jeg vil være hos dig.
Gid jeg havde 100 år.
100 år, jeg kunne give til dig.
Vågn op.
Vågn op. Vågn op.
Jeg er ligeglad med tidspunktet. Du løj! Vågn op!
Vågn op. Vågn op!
Jeg har brug for dig!
- Du kommer til skade. - Du lovede, at hun fik det bedre.
- Gør hende rask! - Conor!
Du kaldte på mig, Conor O'Malley.
Så var det for, at du skulle gøre hende rask.
- Det var ikke derfor, jeg kom. - Jo, det var!
- Jeg kom for at helbrede dig. - Mig? Jeg skal ikke helbredes.
Hvor mange gange skal jeg sige det?
Det er min mor, som...
Hjælp mig.
Det er tid til den fjerde historie.
Nej. Få mig væk herfra.
- Det er tid til dit mareridt. - Jeg må tilbage til min mor.
Hun er her allerede.
Nej! Mor, kom væk herfra!
Det er fint, skat. Vær ikke bekymret.
Mor, løb. Løb!
Mor!
- Conor? - Mor!
- Nej! - Conor!
- Mor!
- Slip ikke. - Nej.
- Conor! - Mor!
- Conor! Slip mig ikke. - Mor! Mor!
Hjælp. Mor, mor!
- Conor! - Her er den fjerde historie.
- Hjælp! - Sandheden om Conor O'Malley.
- Mor, nej! - Conor!
Her er dit mareridt.
- Nej! - Conor!
Jeg glider.
- Conor... - Mor.
Mor!
Mor...
Her vågner jeg.
Det er her, jeg altid vågner.
- Historien er ikke fortalt færdig. - Jeg må se min mor!
- Hun er her ikke længere, Conor. - Jeg kunne ikke holde hende mere.
- Vent! Fortæl sandheden. - Nej!
Fortæl sandheden, ellers kommer du ikke herfra.
- Jeg ved ikke, hvad du mener! - Fortæl mig den fjerde historie.
Fortæl mig dit mareridt, før det er for sent.
- Nej. - Jo! Fortæl sandheden.
- Jeg dør af det. - Du dør, hvis du ikke gør det.
- Nej! - Fortæl sandheden.
- Nej! - Sandheden. Fortæl sandheden.
Fortæl sandheden! Fortæl sandheden!
Fortæl sandheden. Fortæl sandheden, knægt!
Jeg vil have det overstået!
Jeg kan ikke klare tanken om, at hun skal dø.
Jeg vil have det overstået.
Jeg lod hende falde. Jeg lod hende dø.
Det var modigt, Conor.
Omsider sagde du det.
Hvorfor døde jeg ikke af det? Jeg fortjener en straf.
- Jeg fortjener det værste. - Gør du?
Jeg har længe vidst, at hun ikke ville klare den.
Hun sagde hele tiden, at hun fik det bedre.
Det var det, jeg ville høre, og jeg troede på hende.
Men det gjorde jeg ikke.
Jeg begyndte at tænke på, at jeg ønskede, det var overstået.
Jeg kunne ikke klare tanken om, hvor ensom jeg ville føle mig.
En del af dig ønskede, det ville ende -
- selv om du ville miste hende.
Jeg lod hende slippe. Jeg kunne have holdt fast længere.
Jeg lader hende altid slippe.
Og det er din sandhed, Conor O'Malley.
Det vil jeg ikke have, det skal være. Nu er det virkelighed.
Hun dør, og det er min skyld.
Det er slet ikke sandheden.
Du ønskede blot at stoppe smerten. Din egen smerte.
- Det er et helt naturligt ønske. - Jeg mente det ikke.
Jo, du gjorde. Og så alligevel ikke.
Kan begge dele være sandt?
Kan en prins være morder og elsket af sit folk?
Kan en apoteker have temperament, men tænke de rigtige tanker?
Hvordan kan usynlige mænd blive mere ensomme af at blive set?
Det ved jeg ikke. Historierne gav ingen mening.
Fordi mennesker er komplicerede væsner.
Du tror på hvide løgne -
- selv om du kender sandheden, der gør dem nødvendige.
Når alt kommer til alt, Conor, er det ikke afgørende, hvad du tror.
Det er kun afgørende, hvad du gør.
Så hvad gør jeg?
Det, du lige har gjort. Fortæl sandheden.
- Bare det? - Tror du, det er let?
Du ville hellere dø end sige den højt.
Jeg er træt. Jeg er så træt af alt det her.
- Så sov. Der er tid nok. - Er du sikker?
- Jeg må se min mor. - Vi ser hende begge to i aften.
- Vil du være der? - Ja.
Det bliver de sidste skridt, jeg går.
Hvordan ender fjerde historie?
Sov.
Sov...
Gudskelov. Conor! Conor!
- Jeg har desperat ledt efter dig. - Der var noget, jeg skulle.
Vi skal af sted nu.
Fandens!
Mormor...
Jeg er ked af det.
Det med stuen -
- og det hele.
Det gør ikke noget.
Du og jeg, Conor -
- er måske ikke det oplagte match, vel?
- Det er vi nok ikke. - Det tror jeg heller ikke.
Men vi må lære det.
- Det ved jeg godt. - Du ved det godt, ikke?
Selvfølgelig gør du det.
Men én ting har vi tilfælles.
Din mor.
Det er det, vi har tilfælles.
Det er okay. Jeg kan se, at De fandt ham.
Tak.
Hej, skat.
Ja, jeg er her. Kan du mærke min hånd?
- Conor er her også. - Er han?
Her slutter historien.
- Jeg er bange. - Selvfølgelig er du bange.
Det bliver hårdt. Mere end hårdt.
Men du vil klare det, Conor O'Malley.
Bliver du?
Jeg er lige her.
Hvad gør jeg?
Nu skal du bare fortælle den mest enkle sandhed.
- Jeg vil ikke have, du dør. - Det ved jeg godt, min skat.
Jeg vil ikke have, du dør.
Hvordan ender den fjerde historie?
Den ender med, at drengen holder godt fast i sin mor.
Og ved at gøre det kan han omsider slippe hende.
Conor.
Det er dit værelse nu. Jeg har gjort det klart.
Tak.
Tekster: Antoinette Kordic Medietekst Danmark